МЕРИЛ СТРИЙП
УМА ТЪРМАН
БРАЙЪН ГРИЙНБЪРГ
ПЪРВИЧНО
Съжалявам... Тук е толкова горещо
и не мога да разбера как работи това глупаво нещо.
Подписах документите.
Леле.
Как се чувстваш?
Ужасно.
Франсис беше там. Хайсли беше там.
Беше ми трудно да го видя.
Той подписа много бързо.
Аз поне се престорих, че още веднъж обмислям нещата.
Май наистина е бил ужасен.
Ще мине известно време.
Искам да кажа, че това са 9 години. Не можеш просто да ги забравиш.
Странното е...
Заличих този брак за 5 минути.
И изведнъж...
Аз просто...
Изведнъж започнах да мисля за...
Бебе. Защо сега? Защо не мислех за това, когато бях женена?
Е, някъде в себе си си знаела,
че той не е подходящият мъж. Така че всъщност си се защитавала.
Това е хубаво. О, Рафи,
отново си жива.
Просто трябва да забравиш всички неща, които
си можела да имаш. Това е добър начин да започнеш отново.
И това с бебето ще стане,
когато му дойде времето. Но за сега просто се съсредоточи.
За сега.
Здравей, Дейв. Морис е. Искам да те помоля за една услуга.
Снощи излязох с едно момиче. Каза ми да не й се обаждам вече...
Знаеш ги жените... Искам този път да дойдеш с мен.
Не се паникьосвай. Просто не знам как да говоря с нея.
Не съм сигурен. Чао.
Не разбирам защо трябва да съм част от това.
Имаш проблем с жените. Както и да е.
разбирам. Но защо трябва да се въвличам в това?
Как си въвлечен? - Защото съм в колата.
Ще стана свидетел на това. Това ме прави съучастник.
Като чанта ли? - Морис.
Коя е този път? Всъщност... Не искам да знам.
Не ми казвай. Баща й сигурно е мениджър или нещо такова.
Бих искал да знам защо никое момиче не излиза втори път с теб.
Една среща и край. Какво правиш, какво казваш?
Това е загадка и за мен.
Да не си хермафродит? Някакъв вирус ли имаш?
Това е. Хайде.
Само да е по-бързо. После с Мишел ще ходим на кино.
Мишел? Боже... - По-бързо.
Здравей. - Какво правиш тук, по дяволите?
Казах ти, че не искам да те виждам никога повече.
Само искам да поговорим. - Не мога да повярвам, че си тук.
Знам, знам... - Не уважаваш жените.
Знам, съжалявам. - Ти нарани чувствата ми, глупако.
Не мога да повярвам, че си тук...
Майки!
Добре, аз ще си тръгвам. - Джоуи! Елате тук!
Майки, Джоуи! Елате! - Влизай в колата!
Влизай в колата!
Тръгвай! Тръгвай!
Бързо! Мамка му!
Не беше смешно.
Ще се видиш с Мишел. - Да.
Какво ще гледате с тази кучка?
Не ми давай съвети за жените... - Ти си моят герой.
Приятно прекарване. - Добре.
19 долара. Благодаря.
Дейв.
Рандъл. - Рандъл. Помня те. Как си?
Какво става? - Нищо особено.
Това е приятелката ми Катрин.
А това е приятелката ми Рафи.
Здравей. - Здравей.
Е, какво правиш тук? - Ами...
Мислех да гледам филма. Защо? Срамуваш ли се, че ме виждаш тук?
Няма нищо. Просто ми кажи. - Той е забавен.
От къде се познавате? - Той работи в транспортна фирма.
Аз съм им клиент.
Здравей.
Рандъл. Съжалявам... - Здравейте, аз съм Мишел.
Взели ли сте си вече билети? - Не, сега ще купим.
Ще гледате ли филма? - Да.
Чудесно. Ще се видим.
Влез в чинията. Влез в чинията.
Влизай в чинията.
Добра наденица.
Заключено е.
Какво? - Вратата.
Често ли ти се случва?
Всъщност не достатъчно често.
И какво ще правим?
Ще чакаме някой да излезе.
Да.
Благодаря. - Да.
От кога се срещате?
Не се срещаме. - От няколко седмици.
Добре. Следващ въпрос. - Излизали сме само два пъти.
За теб това срещи ли са? - Мисля, че да.
Извинявай.
За мен срещите са нещо по-сериозно. Като например да отидем в Африка.
Не чак да живеем заедно, но да сме заедно няколко нощи седмично.
Да не плащаме за яденето по отделно, да се виждаме в тоалетната.
Такива неща. - А това как го наричаш?
Това е. Официално тук вече няма сладки момчета.
Беше ми приятно да се запознаем. - На мен също.
Дейв, приятно ми беше. - Чао, ще се видим пак.
Едно, две, три, четири...
Много добре.
Ало?
- Здравей, Дейв е.
Блумберг. - Ти ли ми се обади току-що?
Да. - Връзката ли се разпадна?
Не.
Ти ли затвори?
Казват, че е добре да затвориш няколко пъти, но аз не мога.
Мисля, че трябва да съм на по-добро място.
Чувствам се по-добре след като ми каза, че си нервен.
Доста лъжи има в живота ни, нали?
Какво?
Би ли искала да излезеш на вечеря?
С мен... Утре.
Дейвид, правя сандвичи. Искаш ли?
Не, добре съм.
Кой е това? - Съквартирантката ми.
Е, искаш ли да вечеряме?
Да. - Да?
Ще ти се обадя утре.
Добре.
Чао. - Чао.
Добре, бабо.
За какъв сандвич говорим?
Тук съм, за да видя Рафи Гарде. Казвам се Дейв.
Рафаела, Деймиан е.
Тук е... - Дейв.
Дейв е тук да те види.
Добре. - Тя сега ще дойде.
Мехурчета. Харесва ми.
Добро хрумване.
Това вълна ли е? Май сърби. Сърби ли?
Мисля, че това е най-голямото противоречие на света.
Вземи шарана.
Шаранът. Не го сервират в ресторантите.
Виждала ли си някога шаран в менюто? Отговори ми честно.
Не. - Не. И знаеш ли защо?
Защото е отвратително. От всичката ужасна храна
никога не съм виждал хора, толкова обсебени от новия живот.
Предполагам, че всеки имигрант, дошъл тук след втората световна,
доста е наблягал на храната. Има логика.
Хората са имали определени навици за хранене.
Това от историческия канал ли го научи? Искаш да ме погубиш ли?
Съжалявам. Съжалявам.
Да вземем приятеля ми Морис. Неговите родители...
Мисля, че това място ще ти хареса. Красиво е. Никой не ходи там.
Може ли документите? - Разбира се.
Обичам когато става така. - Да. Ще ми се и на мен да ми искат.
Извинявай, Дейв. Имам един въпрос.
На колко години си? - Не говоря виетнамски. Какво питаш?
На шегаджия ли се правиш? - Опитвам се.
Всъщност... Не си казвам годините.
Мисля, че хората много се впечатляват от това.
Аз съм на 37. Знаеше ли това? - Не съм мислил за това.
Разбира се, че не си. Виж, знам, че си много по-млад от мен.
Просто искам да знам колко.
Добре. Нека позная.
На 29. - Не.
Наистина? По-възрастен ли си? Не изглеждаш на 30.
Благодаря.
На 23 съм. - Не си.
Не ти вярвам.
Дай да видя книжката ти.
О, Господи. Ти си дете.
Такси. Тениските ми са по-стари. - Мога да карам, нали?
Да, с родител в колата. Как така ми изглеждаш толкова по-възрастен?
Не знам. Не знам дали мога да го направя.
Хайде.
Би ли подържала това? - Да.
Ще си навлечем ли проблеми? - Надявам се.
Това място е невероятно.
Не мога да повярвам, че съм го подминавала цели 15 години.
Да чуем.
Какво?
От къде знаеш?
Добре. Казва се Дейвид и...
Много е мил.
Много сладък. Запознах се с него преди няколко дни.
И той ме покани на среща.
Отидохме на вечеря и...
Целунахме се. - Обичам бира.
Добре. - Искам да кажа... Не...
Трябваше да се науча сам, защото в семейството ми не пият.
Ти си късметлия, защото в моето семейство всички пият.
Искам да кажа, че в моето семейство не пият нищо.
Като в Солт Лейк Сити. Пият по чаша вино в петък вечер.
И това е.
Много старо вино. - Никога не съм пила такова.
Обичаш ли лед? Защото майка ми обича да държи виното в хладилника
и все още да го пие след няколко месеца.
Доброто "Шардоне" може... - Да. Червено е.
Това не е добре. Между другото, теми които да избягваме.
Добре. - Да започваш с "майка ми".
Да. Разбирам.
Е... На колкото и години да си,
трябва да кажа, че не съм се забавлявала толкова
от много време.
Радвам се, че те срещнах.
Ти ме изнервяш по начин, който ми е доста непознат.
Да...
Боже. Какво правя? Миналата седмица се разведох.
Спокойно, спокойно. Всичко е наред. Не си си татуирала името му
на пръста си, нали?
Искаш ли да си оставиш малко от това за после?
Какво? Какво има?
Той е...
Той е само на 27. - И?
Как така "и"? Това са 10 години разлика.
Може да ми е брат. - Ако ти беше с една
година по-млада, можеше да ти е брат.
Не се ли срамуваш от мен? Това направо мирише
на бушуващи хормони и никаква мисъл.
Всичко е наред. Може дори да е за добро.
Ако ме разбираш. - Да...
Какво? Няма от какво да се срамуваш. Двамата сте в сексуалния си апогей.
Значи одобряваш. - Да. Разбира се.
Да. Това е добре.
Но няма да стигнем до никъде.
Нали ме разбираш... Той е толкова млад.
Да. Но е малко рано да се притесняваш за това.
Освен това, не си търсиш някой, за който да се омъжиш другата седмица.
Нали? Наслаждавай се на живота си.
Заслужаваш го.
27... Божичко...
Аз го заслужавам.
Не, не е еврейка.
Мамо, не се опитвам да те убия.
Да. Искам да доживееш да видиш внуците си.
Еврейските си внуци, мамо.
Не, не знаех, че искаш да те погребат в Израел.
Мамо, няма да говоря за това по телефона.
Ще се видим утре. И аз те обичам.
Чао.
Здравей, Дейв. - Здравей. Къде е мама?
Казах ти да им кажеш да чакат, Дина.
Здравейте, хора. - Рано си станал тази сутрин.
Джеф Розенбърг се ожени вчера.
За терапевт по говора.
Здравей, момчето ми. - Здравей, татко.
Трябва да поговорим за последния си телефонен разговор.
Мамо, и аз се радвам да те видя.
Не се шегувам. - Защо просто не ме накажеш,
вместо да говорим. - Добре.
Значи със сигурност ще говорим. Помогни на сестра си за масата.
Добре. - Извади виното от хладилника.
Обади ли ти се? - На следващата вечер.
Чудесно. - Знам. Не съм свикнала така.
Планираш ли да се видите пак? - Той иска да се видим утре вечер.
Но имам полет в неделя сутринта. Като му казах, че отивам в Париж,
ми каза, че е драстично заради една лоша среща да напускам страната.
Това хлапе е забавно. - Моля те, не използвай тази дума.
Добре. Извинявай. Той има чувство за хумор.
Храната е хубава... - През лятото ще отидем...
Дина, подай ми... - Той се премести...
Какво правиш? - Пие.
Мамо, на 23 съм. Всичко е наред.
Утре ще отидем
да поздравим всички... - Дина, онова нещо, което ми каза
за компютрите... - Мамо, остави го да довърши.
Вече довърши. Това е толкова...
Защо трябва да го правиш? Има други жени, с които може да излизаш.
Насърчавах те да търсиш каквито момичета поискаш,
само не и такива. Защо го правиш?
Как така да го правя? Какво правя?
Предизвиквам Божия гняв ли? - Защо си търсиш проблеми?
Няма да се женя, мамо. Просто разглеждам какво има около мен.
Говориш сякаш живеем в някакво гето.
Това не е западът. Тук сме много.
Значи все още планираш... Да се ожениш за еврейка.
Разбира се.
Но не разбирам защо трябва да вървиш по този път.
Може накрая да бъдеш наранен заради едното нищо.
Или още по-лошо - да нараниш нея.
Не цениш ли културата и историята си?
Едното не е за сметка на другото. - Но ако си достатъчно умен, за да
знаеш, че има смисъл да се ожениш за някоя от твоята религия,
а това е доказано от многобройни проучвания за разводите,
тогава трябва и да знаеш, че не трябва да започваш такова нещо.
Само ще направиш бъркотия. - Не мога да повярвам какво казваш.
Чуваш ли се какво казваш? - Какво?
Ти си терапевт. Никога не би казала това на някой пациент.
Не е вярно. Аз окуражавам пациентите си да имат връзки
в границите на нормалното.
Много по-лесно е.
Окуражавам ги да ходят в джамии, църкви или нещо друго...
Мисля, че религията е...
Основата в живота на човек.
Добре... Да, но...
Да ги окуражаваш е различно от това да ги обезкуражаваш.
И знам, че там си начертала линия.
Би ли казала на някой пациент да не се среща с някой, само защото...
Стига си питал какво казвам на пациентите си.
Те не са ми деца.
На колко е тя?
На 27. - Какво?
Тя е с 4 години по-възрастна от теб?
О, Дейвид, приключи с това. Ще свърши зле.
Ако се срещнеш с нея... - Няма да се срещам с нея.
Боже! Да не си полудял?
Мамо... Звучиш, сякаш си излязла от актьорско училище.
Не прави това.
Правя го.
Тогава си сам.
Какво става, приятел?
Супер.
Имаш ли нужда от нещо или... Не...
Качете се. Тя ви очаква. - Благодаря.
Пет? Палците?
Усмивка? Не... Добре тогава.
Здравей. - Здравей.
Влез.
Благодаря за супата. - Да. Пилешка е.
Добре.
Леле. Това място е огромно.
Дори няма да питам как плащаш. Не искам да знам.
Хубава картина.
Не съм я виждал преди. От коя година е?
1954-та.
Това е любимото ми произведение на изкуството.
Харесва ми, че никога не кръщава творбите си.
Красива е.
Светла.
Какво е това? - Сантиментално настроение.
Не си ли слушал такава музика? - Не.
Какво? Твърде млад ли съм? - Не.
Просто...
Той е доста известен джаз музикант.
О... Това ли е онази черна музика, за която говорят всички?
Защото нямах представа.
Не трябва ли да изчакаме малко?
Няма да те пусна.
Свали си блузата.
Чакай. Това включва ли танцуване, защото мазолите ми
направо ме убиват... - Свали я. Идва с мен.
Добре.
Харесвам я. Замина само за два дни и утре се връща,
а вече ми липсва. До сега не съм се чувствал така.
Това е защото още не си спал с нея. - Не е заради това.
Наистина я харесвам, човече. Не знам...
Мисля, че мога да я обичам.
Какво? Чакай...
Чакай...
Чакай, какво каза? - Не знам. Има нещо в
това момиче... Нали знаеш онова чувство,
когато си в стаята с някого, дори да не го познаваш,
просто знаеш, че си в присъствието
на величие. - Да. Както когато идваш у нас.
Тя е стара, човече. Минало й е времето.
Тя е чудесна. - Не знам.
Просто имам чувството, че ще свърши зле.
Звучиш като майка ми. - Да.
Хей, Морис.
Защо, по дяволите, те слушам? Дошъл съм тук, за да купя пай,
на който да нарисуваш лицето на някое момиче.
С какво е паят с крем? - Банани.
Добре. Ще взема този. - Чудесно.
Е, как е при Дейв?
Сериозно ли е с това момиче? - Не знам.
Каква е тя? Католичка? - Не попитах.
Предпочиташ ли да е, щом вярва в любовта на Христос?
Татко ще полудее. - Да.
Жалко, че майка ти не е тук, за да разбере.
Щеше да получи удар.
Е, какво ще правим?
Не знам.
Дай ми това.
Някога ял ли си ролца от пъдпъдък?
Не. Какво е това?
Все едно да правиш секс.
Това е просто храна. - Ще опиташ ли?
Как мога да откажа сега?
Невероятно е. - Знам.
Какво?
Е, как мина пътуването? - На кой му пука?
Добре.
Е, това звучи доста добре.
Поне от това, което чувам.
Беше невероятно. Той е наистина...
Много сладък.
Но не получих оргазъм.
Напълно нормално.
Има толкова много проблеми с доверието.
Просто ще трябва да му дадеш време.
Искам да свърша работата. По дяволите...
Още ли се притесняваш за възрастта? - Определено.
Снощи си мислех, че има страни,
в които могат да ме арестуват заради това. Та той е на 23.
Мисля, че каза, че е на 27.
Така ли?
Казах го.
Съжалявам.
Излъгах те за това. - Защо мислиш, че излъга?
Бях... Срамувам се заради възрастта му.
Той е толкова млад.
С какво се занимава?
Художник е. - Не съм художник.
Нали каза, че рисуваш? - Казах, че обичам да рисувам,
но това е хоби.
Трябва и да го работиш. - Не го признава, но е такъв.
Има някакъв проблем с това.
Семейството му не го подкрепя в работата му.
Къде живее? - Улица "Грант",
в източната част. Още не съм била там.
Има съквартиранти и не е много удобно.
Добре. Времето ни изтече.
И ще се видим...
В понеделник. - Разбира се.
Добре ли си? - Да.
Не. Да... Добре съм, но трябва да отида до някъде.
Добре. Чао... - Чао.
Мамка му, мамка му...
Мамка му.
Мамка му. И какво да направя сега?
Да приключа терапията? Да я продължа?
Да ги доведа за терапия на двойки?
Е, ако това не води до никъде...
И наистина не мисля, че ще доведе до някъде.
Тогава е по-добре да продължиш терапията й.
Ако приключиш, а те скъсат след 2 седмици,
това няма да ти е от полза.
И какво предлагаш? Да продължа да я лекувам?
Ако е само увлечение - да. - Но това е лудост.
Етично ли е изобщо?
Твоята работа е да й помагаш.
Това е етичната страна.
Добре. Да забравим всички професионални задължения
за момента. Как се чувстваш?
Аз съм развалина.
Аз съм...
Тя дори не е еврейка.
Ако беше еврейка, щеше ли
да ти е по-добре, че той се среща с 37 годишна разведена жена?
Къде отиваме? - Ще да мина през работа за малко.
Как си, човече? - Хей, Дейвид. Как си?
Всичко е готово. - Това е Рафи.
О, Боже! Това е невероятно!
Ела. Има нещо, което искам да ти покажа.
Сигурно се шегуваш.
Тичай! Подай ми!
Хей! Хей! Престани да ме игнорираш!
Хайде, Дейв! Открит съм! Давай!
Дейв! Дейв!
Аз ще пазя ниския.
Хайде! Хайде! Да!
Това е фаул! Фаул! Дръпни се от мен!
Вие не можете да се контролирате!
Хей! Открит съм!
Хайде! Да!
Да! Това е играта!
Здравей.
Невероятно е! Фантастично!
Извинявай, но сутиенът ти е отворен. Копчето ли го няма?
Не. - Не... Така си е...
Беше много права за евреите.
Толкова е твърд...
Е, все пак знаеш това. Омъжена си за евреин
Да. Но той е възрастен.
Просто не мога да повярвам.
Толкова добре го усещам.
Не мога да кажа това на друг...
Правихме секс върху всяка
повърхност в апартамента ми.
Не съм спала много.
Той толкова много иска да ме задоволи.
И аз искам същото за него. Той ме кара да искам да правя неща,
Разбирам... - Които преди не съм и помисляла.
Разбрах. - Ще ти стане смешно,
но той не знаеше къде е клиторът.
Наистина?
Ти показа ли му? - Да. Той знае толкова малко.
Радва се да се учи. Няма опит. Бил е само с две други жени.
Какво? Правил е секс с две други жени?
Да. Можеш ли да повярваш? Сега вече знам
защо мъжете си търсят по-млади жени.
Много е възбуждащо. Младостта му,
тялото му... Наивността му.
Нетърпението му!
Това е чудесно! - Да.
Направо страхотно! - Чуй.
Трябва да го кажа, защото се срамувам да го кажа на друг.
Неговият пенис
е толкова красив, че просто... Искам да го поема.
Някога мислела ли си,
че ще бъда толкова задоволена? Искам да кажа...
Сексуално. - Не и така.
Използваш ли защита? - Разбира се.
Той настоява. Много е отговорен. - О, това е добре.
Спретнат ли е? - Какво?
Какво прави след секса? Оправя ли леглото?
Или пита преди да използва телефона?
Да, защо?
Може да се разбере доста за мъжа от тези неща.
Да, доста е спретнат. Все пак има някои
странни навици. - Не искам да те плаша,
но тези клечки за уши са страхотни.
Познай какво. Плашиш ме. За какво говориш?
Не съм ползвал такива, докато растях. Видях ги в банята на
майка си, но никога не ги използвахме.
Как си чистеше ушите? - Не го правех.
Просто ги подсушавах с хавлията.
Дай да видя клечката. - Не.
Махни се от тук.
Каква е тази майка, която не учи детето си как да си чисти ушите?
Педиатрите казват, че не е здравословно децата да ги
използват, защото могат да наранят тъпанчетата си.
А и е доказано, че малко количество ушна кал
във вътрешния канал помага за защита от бактерии.
Не знаех това. - Е...
Съжалявам.
Кажи ми какво... Какво се опитваш да ми кажеш?
Просто се притеснявам на къде отива това.
Искам да се раздам цялата и просто да
забравя всичко. Толкова е изкушаващо.
За мен е само веднъж. - Кой не би те желал цялата, Рафи?
Ти си невероятна жена.
Но после си мисля, че е твърде млад за такава отговорност.
Аз... Страх ме е да се изложа по този начин.
Това е много зряло мислене.
Сигурна съм, че намеренията му са чисти.
Но не мисля, че той знае точно в какво
се забърква.
Мислиш ли, че трябва още сега да прекратя всичко?
Няма да...
Отговоря на това.
Виж, не искам да получиш грешна представа за семейството ми.
Чувствителна тема?
Може би.
Добре. Виж...
Имам проблеми с майка си, касаещи теб.
Касаещи мен? - Да.
Просто... Искам тя да се запознае с теб,
а тя отказа. - Е...
Това е сладко, но не мислиш ли, че е рано да ме запознаваш с нея?
Значи отказа? Защо? - Аз...
Има проблем с това,
че не си еврейка.
И не иска да се запознаем? - Защо мислиш, че съм разстроен?
Не разбирам. Мислех, че тя е терапевт.
Знам. Как мислиш, че се чувствам аз?
А не се ли е запознала с черното момиче, с което си се виждал?
Няма начин. Не. Майка ми дори не знае за това.
Баба ми знае. Майката на баща ми.
Давиде. - Хей, бабо.
Искам да се запознаеш с приятелката ми Реджина.
Реджина, това е баба ми. - Здравейте.
Тя черна ли е?
Не е чак толкова смешно.
Баба ми умря 3 седмици по-късно.
И знам, че на никой не е казала за Реджина, но реакцията й
и последвалата смърт ме карат да мисля, че това не е добра идея.
Мисля, че си е отишла вкъщи и се е ударила по главата с тигана.
Този образ ми се появява всеки път, когато правя нещо лошо.
Тя, как се удря с тигана.
Това мога да кажа. Като оставим възрастта,
той ми дава повече отколкото искам и отколкото някой ми е давал.
Истински неща. Неща, които никога не съм получавала.
Става все по-трудно да мисля за възрастта или религията,
или за каквото и да е друго, защото...
Просто съм щастлива.
Да.
Какво не е наред, Дейвид?
Загубих си работата. - Съжалявам.
Чу ли, че Джош Фрийман се е оженил? За готвачка.
Да, чух. Ще му прави кюфтета. Невероятно.
Кажи му за изгонването, Сам.
Ще се местим в друг апартамент на 1-ви август.
В Маями? - Трябва да си намерим друго място.
Не, не сега. Това е най-лошият възможен момент.
И кой ходи в Маями през август?
И аз това казах. - Там е хубаво по това време.
Дядо, там грее слънце и вали всеки ден следобед.
Това е глупаво.
Казах ти, Сам. - Какво знае той? Вече е решено.
Отиваме. - Какво? Това означава, че не вали?
Погледни ме. Чудесно.
С едни приятели ще пътуваме този уикенд.
Знаете ли къде е Рафи Гарде?
Баща ми има страхотна вила там и има и лимузина,
която ще ни чака, така че може да се присъедините.
Извинете, знаете ли къде е Рафи Гарде?
Кой си ти? - Аз съм Дейв.
Здравей, Дейв.
Ти от моделите ли си?
Не. А ти фризьорът ли си? - Моля?
Сам ще се оправя.
Чудесно. Ще направим косата...
Ти ли си фризьорът?
Това беше добро. Стана ми смешно.
Просто го попитах дали знае къде си,
а той се държа с мен все едно съм отрепка...
Боже, Дейв. Как можа? - Този е глупак.
Глупак? Но аз работя за него.
А кой си ти? Какво си мислеше?
Изгониха ме от работа. После разбрах, че ще трябва да се изнеса.
След месец ще съм разорен.
Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Добре. Да направим нещо, петък вечер е.
Какво? Да гледаме звездите? - Не.
Какво е за теб една нормална петъчна вечер. Преди да ме срещнеш.
Нали не си седял пред камината, пиейки "Мерло"?
Всъщност седяхме около варел, в който гореше огън и пиехме вода.
Хайде. - Какво?
Искам да знам какво си правил. Покажи ми.
Сигурна ли си? - Да.
Да отидем у вас. Никога не сме ходили там.
Имам съквартиранти, Рафи. Рафи...
Искам да видя картините ти.
Няма да пропуснеш много. - Удобно и слабо.
Искам да отидем. Искам да отидем веднага.
Искам да видя къде спиш, когато не си в леглото ми.
Хубаво е. - Благодаря.
Кухнята. - Възрастни ли са?
Дейвид. - Да.
Кои са съквартирантите ти? - Ти ли си, Дейвид?
Да. Заспивай, бабо.
Хайде, успокой се. Достатъчно се срамувам вече.
Добре. Къде е тоалетната?
Ял ли си? - Да.
Ядох. Лека нощ.
Затвори вратата.
Какво правиш?
Прибираш порното ли? - Да. И плакатите трябва да махна.
Защо всичките са с гръб?
Не знам. Не искам да гледам картините си по цял ден.
Трябва да поговорим за това, което чувстваш
към творбите си. Странно е.
Сякаш мислиш, че е някакъв грях.
Бабо, реших, че ще стана художник.
Дейв,
наистина си добър. Това трябва да правиш.
Трябва да продължиш да рисуваш.
Така ли? Това не е животът.
Кой го казва? Ти си луд.
Имаш късмет. Проправих ти пътя.
Проклятието на най-голямото дете.
Но това приключи. Като се върна, ще доведа Джей Зи.
С мама говорите ли си? - Не съвсем.
В момента тя е съвсем различен човек.
Какво правиш? - Оставям някои дрехи.
Няма ли да останеш тук?
Не мисля. Май не ме искаш тук.
Не ставай мелодраматичен. Това е домът ти. Ние сме ти семейство.
Дори наистина да доведеш Джей Джей.
Джей Зи, мамо.
Както и да е. Джей Би... Джей Ди...
Един пациент ще дойде, така че внимавай като си тръгваш.
Съжалявам, че те накарах да чакаш.
Почуках ли? - Вече закъсняваме.
Имам чувството, че закъснявам.
Но не. Не. Седни.
Какво е това? Одеало?
Не. Килимче за йога.
Той ще се премести при мен. - Какво?
Мисля, че каза... Нека кажем, че той не може да ти даде
нещата, които искаш. - Още не съм сигурна.
Но мисля да опитам.
Ти винаги казваш да разхвърлям живота си.
Така поне ще знам, че живея. Нали?
Освен това, ако не може да ми даде това, което искам,
ще го разбера по-бързо, ако живее с мен.
А и няма къде да отиде. - Той ли го каза?
Най-добрият му приятел има студио,
не се разбира с майка си, така че не може да си отиде вкъщи.
Между другото, тя ме мрази. Казах ли ти това?
Не, не си го споменавала.
Това е едно от нещата, за които се опитвам да не мисля.
Казват, че децата на психоаналитици са най-объркани от всички.
Да, чувала съм това.
Значи той се нанася при теб.
Мисля, че ще е забавно. Нали и ти това ми каза.
Просто да се забавлявам.
Точно така. Точно така.
Какво гледаш? - Забравих...
Една книга. Една книга, която исках да ти покажа.
Ето я. - "Лесбийките и кабала".
"Райско съвпадение". - Грешна книга. Грешна книга.
Грешна книга. О, Боже.
Е, както и да е.
Забрави. Съжалявам.
Толкова закъснявам.
Не мога да си представя, че така си бързала за всяка работа до сега.
Трябва да носиш торбата с боклук, докато стигнеш асансьора.
Хей, това за петък остава ли? - Да.
До после.
Чудесно. Селски уикенд.
Всичко ще е наред. Ще се погрижа за теб.
Така за казвали и на Бети Дейвис, а тя никога не спечели маратона.
Хора, те са тук. Хайде.
Здравей, Джейсън. - Как си?
Изглеждаш чудесно. - Ти също.
Дейв, това е Джейсън. - Здравей. Много сме слушали за теб.
Рафаела. - Ехо!
Здравей. - Здравей. Радвам се пак да те видя.
Как си? Как пътувахте? - Добре.
Това е Дейв. - Здравей.
Дейв. - Как си?
Чудесно. - Той добре ли е?
Игнорирай го. Просто завижда, че не е на нейното място.
Хей. Как си?
Боже! Толкова съжалявам!
Защо го направи? Поне не лае.
Добре ли си? - Да. Мисля, че ослепях.
О, не. Трябва да повикаме педиатър.
О, Боже.
Това място е невероятно.
Искам да кажа - всичко. Всяка стая
е перфектна.
Погледни това. И леглата са страхотни.
Тази вечер ще правим ваканционен секс.
Какво е ваканционен секс?
Не знам. Но ти ще си го получиш.
Виж това. Можеш да усетиш дори вятърът.
Това е перфектно.
За всички наоколо ли е така? - Не.
Само за богатите гейове.
Ще си го получиш. - Така ли?
Ваканционен секс, Дейв.
Ти си единственият регистриран гей републиканец в Ню Йорк.
Само за таксата. За всичко останало съм в "ляво".
Все още мисля, че демократите имат нужда от собствен дневен ред.
Няма да е интересно. Няма да има кръв.
Аз бих го гледал. - Хората биха предпочели да
гледат как някой е унижаван.
Джейсън, ти трябва да отидеш и да ги унижиш.
Да, така е. - Спейс?
Къде е той? - Аз ще го доведа.
Скеси парче. - И е толкова млад.
Видя ли му документите? - Да. За съжаление ги видях.
Мисля, че е чудесен. Умен и сладък. Само му трябва малко опит.
Аз мисля, че е... - Не го казвай. Против си.
Именно. - Може. Но се тревожа за теб.
Той е много млад, а ти очевидно си падаш по него.
И какво? Изглеждаш 10 години по-млада.
Не съм те виждал толкова щастлива. - Казвам, че ти искаш бебе, а
той не може да ти го даде. Часовникът ти тиктака, Рафи.
Благодаря, Рандъл. Много мило. - А и връзката му с майка му е
странна. Тя иска той да се ожени за някоя на име Девора.
Рандъл, кой те е питал? А и не разбирам защо наричаш връзката
странна, като тя е просто... Близка.
Всички трябва да имаме такъв късмет.
А и твоята майка още мисли, че си нормален, за Бога.
Е, Дейв, има ли значение дали децата ти ще са евреи?
Интересува ме да са щастливи.
Добър отговор.
Какво им става на приятелите ти? Уикендът беше като прослушване.
Просто се тревожат за мен. - За какво се тревожат?
За възрастта ти.
Аз искам да имам деца. А ти се нанасяш при мен.
И съм малко нервна. Това е.
Знаеш как е в Ню Йорк. Имаш само апартамента си.
Няколко десетки квадратни метра. Само това е твое.
Рисува реалистични портрети. А е само на 23.
Бях изумена. - Звучи чудесно.
Бих искал да погледна творбите му.
Той тук ли е? - Да, тук е.
Това ще му хареса. Ще го доведа. - Добре.
Трябва да го видиш. Ела.
Рафаела. Как си, мила?
Здравей, радвам се да те видя. - И аз.
Познаваш ли приятелката ми Ан? - Приятно ми е. Ръцете ми са заети.
Така е. Боже, тя е красива.
Как се казва? - Елън.
Толкова си сладка. Колко е голяма?
На годинка. - О, Боже.
Ти имаш ли деца? - Не, нямам деца.
Е, изглеждаш добре.
Като родиш, нещата се променят.
Тялото се отпуска. - Толкова е тиха.
Здравей, скъпа. - Здравей.
Знаеш ли, че тук има повече от 500 канала?
Днес гледах голямата награда на Малайзия.
Наистина? Невероятно.
Излизал ли си от апартамента от сутринта?
Не. Защо?
По цял ден седи в апартамента ми.
Нямам никакво лично пространство. - Той се нуждае от собствен дом.
Да, но първо му трябва работа.
Време е вече. - Рожденият му ден е тази седмица.
Имаш ли идея за подарък? Той все говори за някакво "Нинтендо".
И... - Рафи, ще те попитам нещо.
Харесва ли ти да правиш секс?
Не купувай "Нинтендо".
Ще дойдеш ли в леглото? - Да, веднага след тази игра.
Само за секунда. Нищо няма да ти стане.
Никога няма да излезем. - Само ще погледнем.
О, това ми харесва. Красиво е.
Колко струва това? - Много. Дори не го поглеждай.
Мога ли да ви помогна? - Какво? Не.
Джак. Трябва да тръгваме. - Защо?
Имам среща, а забравих за нея. - Ти никога не...
Казах, че трябва да тръгваме.
Защо? - Мамка му! Наведи се!
Пациент ли? - Не. Любовникът ми.
Да, пациент е. Просто бъди тих.
Ще трябва да ми обясниш това. - Знаеш, че не мога.
Добре. Плашите някои от клиентите.
О...
Просто му падна лещата.
Той се омъжи за мен, но не можеше да ме обича.
Сега съм с човек, който може да ме обича, но...
Не е истински мъж. Поне не през цялото време.
Разбирам това. - Може би ако...
Ако му се отдам напълно,
той ще започне да се държи така, както очаквам от него.
Той каза, че знае, че не се отдавам цялата и това не е честно за нас.
Не мисля, че мога да правя това... Повече.
Съжалявам.
Просто не мога.
Какво да правиш?
Трябва да поговорим, Рафи.
Добре. - Той ми е син.
Кой?
Защо на вратата ти пише Метцгер?
Метцгер е моминското ми име.
Ти... Ти си ме предала.
Да.
Предадох доверието ти, но го направих, за да запазя връзката ни.
Това е по-важно за мен.
На това ли му викаш запазване на връзката?
Преди изглеждаше, че това е правилното решение.
Как така "преди"? От колко време знаеш?
От 5 седмици и 4 дни.
Исках да съм сигурна, че не е просто флирт.
Ако беше, щяхме да можем да продължим.
Но... Сега водим разговор, който,
по всяка вероятност, ще сложи край на работата ни
заедно. Можеш ли да разбереш,
че аз исках да избегнем този разговор?
За твое добро. - Не.
За да контролираш живота на сина си. - Не.
Това не е вярно. Не е вярно. Направих го заради теб.
Няма друга причина. - Не ти вярвам.
Даваш ми съвет да правя, каквото ми харесва,
а после казваш на сина си обратното. Това не е правилно.
Мисля, че трябва да помислиш. - Благодаря.
Точно в момента работя над това с моя терапевт.
Ти ме остави да ти говоря за пениса му.
Повярвай ми, за мен беше по-трудно, отколкото за теб.
До преди няколко седмици дори не мислех, че той има пенис.
Осъзнаваш ли, че сега майка ти знае
интимни детайли за пениса ти?
Говорила си й за пениса ми?
Господи, Рафи! - Извинявай.
Мислех, че тя не знае, за кого става дума.
Дано не използва това, за да ми купи презервативи.
Как може да се шегуваш? - Какво друго да правя?
Ядосай се. Бъди възмутен.
Ядосан съм.
Не мога да повярвам, че е стигнала толкова далеч. Знам, че я е грижа
за пациентите й. И то много... - Какво ти има?
Наивен си. Тя просто иска да те контролира.
И още го прави. - Рафи, не споря с теб. Знам това.
И го мразя. Но...
Казвам само, че не би използвала теб, за да ме контролира.
Толкова си наивен.
Как си могла да я подведеш така? Това е напълно неетично!
Как смееш? Аз се интересувам много повече
за нейното здраве, отколкото ти. Това е ясно и
от твоят избор да продължаваш да се срещаш с нея.
Мамо... - Какво ще правиш сега?
Ще си живея живота. - Сега тя разчита на теб.
Добре. Мога да се справя. Обичам я.
Добре. Само не идвай при мен да ти помагам да оправиш бъркотията.
Няма. Няма да има никаква бъркотия за оправяне.
И не ти купувах клечки за уши, защото исках да предпазя ушите ти.
И какво? Тя ще те остави да живееш там безплатно?
Не е безплатно. Плащам по друг начин.
О, Боже. Ти си моят герой. - Не. Не е това.
Това нещо с майка ми я разстрои. Сега е много нервна.
Това е. Искаш ли да изчакаш отвън или...
Не. Мисля да застана до теб с кутия салфетки. Ще те чакам у Рафи.
Искам да видиш апартамента, докато я няма.
Не мога да повярвам, че още никой не те е бил за това.
Това място е страхотно. - Знам.
Сега разбирам защо й търпиш простотиите.
Не е заради това. Искам да кажа...
Харесва ми да живея тук, но не това е причината да съм с нея.
Чудесен апартамент, приятели с къща с басейн,
връзка с парка. Това са добри причини, приятелю. Разбираш ли ме?
Млъкни. - Какво? Хайде. Ти си й под чехъла.
Сериозно. Вече съвсем рядко се виждаме. Сега съм тук,
защото нея я няма.
Мамка му! Тя е! - Какво?
Трябва да се скриеш. - Сериозно ли?
Да. В гардероба. - В гардероба?
Това е жизненото й пространство. - Жизнено пространство?
Какво, по дяволите, е това? Кухнята част от него ли е?
Влизай в гардероба! - Боже!
Какво става?
Здравей.
Много рано се прибираш.
Извинявай. Искаш ли да се махна?
Мислех, че днес ще си с Морис. - О, да. Изпий това.
Да. Добро е, нали? - Бях.
Искам да кажа - съм... Бяхме заедно преди...
Какво има? Държиш се странно. - Аз ли? Нищо. добре съм.
А ти добре ли си?
Има ли някой тук? - Какво? Не.
О, Господи. Има ли някой с теб тук?
Алергичен съм към...
Какво става? - Добре, добре...
Добре... Виж...
Бяхме тук само за няколко минути. Тогава чух, че идваш, паникьосах се
и му казах да се скрие.
В гардероба? - Казах му, че идеята е лоша.
Рафи, бяхме тук... - Достатъчно дълго, за да пийнете
по бира с твоя приятел социопат?
Не, чакай. Казах му...
Казах ти да не идваме. - Ти ме накара насила...
Чакай, чакай. Това по-добро ли е или по-лошо от психопат?
Какво ти има?
Не мога да повярвам, че хора се крият в гардероба в дома ми.
Ти ме лъжеш... Държиш се като някакъв ученик.
Държиш се с мен като с подчинен от момента, в който дойдох.
Какво? - Държиш се с мен като с прислуга.
Прислуга? Та ти почти нищо не вършиш тук, Дейвид.
Аз върша всичко. Ти дори не можеш да изчистиш.
Единственото, което те помолих, е да ми казваш,
когато водиш някой тук. - Рафи, не е кой знае какво.
Преодолей го. Аз не съм... Франсис.
Не те лъжа, не ти изневерявам. И определено не те отбягвам.
Благодаря. Това ме убеди, че наистина имам добър вкус.
Знаеш ли... Аз...
Не мога повече така. Купи си куче и го командвай. Не ми пука.
Да вървим.
Липсваш ми до полуда.
Мисля, че трябва да си починем и да се виждаме с други хора.
Какво?
Не мога... Усещам, че това не е добре за мен.
Вече не мога да ти имам доверие.
Само му показвах апартамента... - Не е само това.
Не си в положение да ми дадеш това, от което се нуждая.
Разбрах това. А и всичко това с майка ти...
Дори не знам какво да кажа. - Това е лудост.
Причината тя да спре терапията е защото мисли, че сме влюбени.
Просто...
Просто няма да се получи. Поне не сега.
Значи това е всичко?
Рафи...
Не изглеждаш толкова облекчена, колкото предполагаше.
Ти шегуваш ли се? Направо съм съсипана.
Нараних пациентка, за да може тя да има връзка
със сина ми. И какво става?
Синът ми наранява пациентката ми.
А сега...
Пациентката ми наранява сина ми.
Напълно объркана съм за своето участие в това.
Мисля, че постъпи правилно, Лиса.
Дори любовта не гарантира, че няма да се наранят един друг.
Сега поне са свободни да избират.
Благодаря, че дойдохте. Съжалявам за бъркотията.
Рафи каза, че ще ми хареса и аз й вярвам.
Е... Ние скъсахме.
Съжалявам. Не знаех.
Нищо ли не е казала? - Не.
Чудесни са. Имаш ли галерия?
Не. - Колко струват големите?
Не знам. До сега не съм ги продавал.
Ще ти дам по 1000 за тези двете. И ще опитам да ти уредя изложба.
Дадено.
Не мога да повярвам. Ти ще станеш велик художник,
а аз ще съм най-добрият ти приятел.
Може би ще мога да патентовам този номер с пая. Как мислиш?
На кой се обаждаш? - На Рафи.
Искам да й кажа, че успях. А и ще й дам пари за времето,
през което бях там. - Ами аз? Забрави ли ме?
Ти си причината сега да се обаждам. - "Здравейте, аз съм Рафи... "
Значи сега ще имаш жилище? - Млъкни.
Здравей, Рафи. Пак съм аз. Имам добри новини. Моля те, вдигни.
Рафи, Рафи... Ало?
Тогава ти му се обади.
Харесва ми. Много е... Ретро.
Има някаква дупка на стената. Можеш да я оправиш.
Когато дойдат да снимат филм за теб,
ще кажеш, че си ял само макарони през
първите 4 години от кариерата си. - Млъкни.
Кажи ми пак да млъкна. Хайде, обличай се. Да вървим.
Искам да излезем. Искам ти да изглеждаш добре.
От твърде отдавна не си живял.
С нея сме. - Не сте.
Какво? Хайде. Това е приятелката ми. - Отдръпнете се.
Здравей. - Здравей.
Я чакай. Познаваш ли тази мацка? - Да. Не сочи така.
Какво има?
Не можем да влезем. - Хей. Всичко е наред. Хайде.
Хей. Обичам те. Наистина те обичам.
Ако не се възползваш, ще поставя под въпрос мъжествеността ти.
Тя ми липсва. - Преодолей я.
Минаха 2 седмици. Да не мислиш, че тя не прави същото сега?
Храната тук изглежда вкусна.
И сьомгата явно е добра.
Дали е речна или отгледана в рибарник?
Обичаш ли шаран? - Не.
Шаран...
Искам да танцувам. - Хващай се на работа.
Хайде, разтърси я. Давай.
Какво е това? Какво е?
Прилича на някакъв ирландски танц.
Само загрява. Трябва да отидеш там.
Да... Това не помага на никого.
Пийни си, скъпи.
По-добре ли си? - Да.
Да!
Лук и четка за зъби. Това е шега, нали?
О, Господи! - Какво?
Дейв. - Да?
Вярваш ли в Исус Христос?
Ти рисуваш.
Работя.
Не го правя, за да те ядосам, мамо.
Това не е бунт.
Обичам я. Искам да се получи. Помощта ти ще ми е от полза.
Помощта ми. Чу ли и дума от това, което казах. Няма да се бъркам.
Нека я доведа в петък вечерта. Моля те, мамо.
Тя много говори за теб. Колко й липсваш.
Ти луд ли си?
Няма начин.
Добре ли си?
Мамо, тук сме.
Рафи.
О... Какво?
Какво има, миличка? - Липсваше ми.
Наистина много ми липсваше.
И ти ми липсваше.
Така ли? - Да.
Здравей, скъпи.
Изглеждаш много добре. - Добре.
Палтата.
Какво? - Какво става?
Мамо, може ли да изляза? - Не.
Остави телефона.
Татко, това е Рафи. - Здравей.
Приятно ми е. - Това е сестра ми.
Хубава рокля. - Благодаря.
Много съм слушала за теб.
Наистина? - Това е майка ми.
Рафи. - Рафи. Какво хубаво име.
Благодаря. Идва от Рафаела.
Точно като художника.
Художникът. - Съпругът ми Сам.
Здравей. Приятно ми е. - Внимавай с него.
Така е. - Кой е гладен?
О, Боже. Не трябваше. Благодаря.
Каква хубава торбичка. - И бутилката е добра.
Вижте това. Ако се изстуди достатъчно, може
да я изпием на вечеря. - Мамо...
Сложи я във фризера. Ще изстине.
Така. - Бог да благослови дъщеря ми.
Не знам къде щях да бъда без нея.
В Бруклин, Сам. Щеше да си в Бруклин.
Ще седнеш до мен. - Красиво е.
Добре ли си, бабо? - Имам ли избор? Добре съм.
Ще ви разкажа една чудесна история.
Първият път като видях жена си.
Беше в метрото. Имаше ескалатор точно през Пето авеню.
Аз бях в единият край на вагона, а тя беше в другия.
И носеше най-голямата шапка, която бях виждал.
Изглеждаше страхотно. - Май съм чувала историята преди.
Само веднъж? Ти си късметлийка.
Само веднъж... - Това е чудесна история.
Да. Чудесно е и че Дейвид
продаде картините си. - Да. Много се радваме за теб.
Да бе. - Какво?
Започва се. - Татко...
Искам да знаете, че смятам да се занимавам с това занапред.
Наистина? - Без майтап.
Без шеги. Без надлъгвания, татко.
Това е. - Как ще живееш от това?
Разбрах, че искаш да си смениш религията на юдаизъм.
О, Господи.
Благодаря ти. - Няма защо.
Това... Това тук ли трябва да е?
Да. Да.
Добре. Така е добре.
Това е много странно. - Така е.
Определено. Никога не съм изпитвала нещо,
което дори да е подобно на това.
Е, сега виждаш, че...
Дори терапевтът ти има откачено семейство.
Шегуваш ли се? Точно това никога не съм имала.
Нямах баба и дядо. Нямаше смях на вечеря.
Всъщност нямаше и вечеря.
Да...
Благодаря, че ме покани.
Знам, че ти е било много трудно.
Изобщо не беше трудно.
Мисля, че си чудесна, Рафи.
Мисля, че си чудесна.
Знам, че ти е трудно да го разбереш, но не е лично.
Просто не искам синът ми да се откаже от вярата си толкова рано.
Няма да е нужно. Не искам децата ми да са чак толкова религиозни.
Знаеш, че аз не съм била. Винаги си казвала, че от това страдам.
Чакай. По-бавно. Ти...
Деца? Със сина ми?
Рафи, помисли какво говориш.
Съжалявам.
Понякога забравям, че си му майка.
Все още те възприемам като терапевта си.
Каква бъркотия.
И знаеш ли какво? Има 20 кутии с клечки за уши в банята.
А останалата част от жилището е пълно бунище.
Чакай малко. За Дейв ли говориш?
Приятелят на Рафи? - Да. Какво? Те скъсаха.
Слушай, Сю. Рафи и Дейв отново са заедно.
Е, значи са заедно. Какво толкова?
Проблемът е, че това ще я убие.
Добре де. Господи. Няма да кажа нищо.
Няма да кажеш нищо за какво?
Ами зелените?
Здравей.
Спал ли си със Сю?
Какво?
Знаеш ли какво? Обади й се и си отиди в твоя дом.
Имам нужда от спокойствие. Благодаря.
Няма да й се обаждам. Това е лудост.
Тя ми казва да се виждам с други, а после ме наказва за това.
Майната му.
Дори аз мога да разбера, че не е заради това, че си го направил.
Проблемът е с коя си го направил.
Това е като да си научиш урока.
Боже.
Заключи вратата, моля.
Благодаря.
Магнолия. Предатели.
Имаш пълната ми подкрепа.
Каквото и да решиш да правиш.
Защо имам чувството, че още си против това?
Не съм. Аз само... Се притеснявам.
Аз съм ти майка, това ми е работата.
Ами ако реша да прекратя това?
Скъпи, между вас очевидно има нещо.
Нещо специално.
Гледам тази връзка и си мисля какво е
направила за теб и... Наистина е чудесно.
Ти си... Вече решаваш сам. Художник си. Разбирам това.
Рафи ме накара да го разбера.
Това ще бъде животът ти.
Така е. - Така е. И е чудесно.
Но, Дейвид, трябва да се опиташ да чуеш това.
Любовта не винаги е достатъчна.
Не когато става дума за брак, деца
и чекове със заплати. Не е необходимо да научиш това
на 23, но... Сам се вкара в сложна ситуация.
Мамо.
Взаимоотношенията са работа.
Децата...
Са работа.
Не казвам, че любовта не е важна. Важна е.
Но...
Какво казваш тогава?
Казвам, че...
Понякога обичаш и се учиш.
И... Продължаваш напред.
И няма нищо лошо.
Започва се.
Опа.
Съжалявам.
И... - И това беше много...
Много лошо напиване и изобщо не мислех.
Толкова съжалявам, Рафи. Аз...
Уча се на тези неща, по време на връзката ни, но...
Трябва да ми помогнеш, защото...
Може ли за минута? - Няма начин. Аз работя тук.
Добре. Така или иначе ще го кажа. Виж...
Рафи, имаше някои неща, които бяха срещу нас. И аз се издъних
няколко пъти, но всички други го правят.
Разликата при мен е, че аз много се старая да
постъпвам правилно. И искам да бъда мъжа, който виждаш в мен.
Добре. Млад и глупав съм, но искам да съм твоят мъж.
И накрая... Обичам те
толкова много...
Ще измисля останалото...
Ще успея. Само ми дай шанс.
Сигурен ли си за това? - Сигурен съм.
Защо сега? - Защото го искаш повече от всичко.
И аз искам да ти го дам. Искам да имаме бебе.
Не мога.
Защо?
Защото те обичам и не мога да ти причиня това.
Не разбирам. Какво да ми причиняваш?
Всъщност усещането е доста хубаво.
Просто не мога.
Искам да ти дам това.
Знам, че искаш.
И това е най-милият подарък, който някога са ми подарявали.
Но не е правилно за теб.
Ще съжаляваш.
Знаеш го.
Фактът, че още искаш да ми покажеш
колко е силна любовта ти.
Това е подаръкът, който ще взема от теб.
ЕДНА ГОДИНА ПО-КЪСНО
Трябва да продам само още една картина и ще мога да се махна.
Какво? Къде ще отидеш?
Мислех да е някъде в централна Америка.
Може би Ел Салвадор. - Просто ще отидеш в Ел Салвадор?
Значи отиваш там, слизаш от самолета и къде ще отидеш?
Не знам. Ще измисля.
Искам да опитам нещо такова. Дори не съм напускал страната.
Ами екскурзията ни през 98-ма?
Ниагарския водопад ли? Хайде, Морис.
Какво? А какво ще правя аз?
Ще дойдеш с мен. - Не. В Ел Салвадор?
Дори няма такава страна. Ще пропусна.
Не. Това е Панама. Може да научиш нещо.
И тук се уча. Онази вечер излязох на втора среща с момиче.
Шегуваш се. - Да. Но ти се върза.
Мамка му! Забравих си шапката в ресторанта.
Глупак. Искаш ли да дойда с теб?
Не, ще отида да си я взема. - Добре. Лека вечер.
Забравихте си шапката. - Да.
Заповядайте. - Благодаря.